-Vad hände? -Jag måste gå.
-Nu? Vi är mitt uppe i nåt... -Jag glömde helt bort tiden.
Fem minuter.
Nej, jag måste hämta kameran. Modellen väntar i studion. Förlåt.
Kan du... Snälla?
Är det här att lida för konsten? Mitt lidande, din konst.
Jag skyndar mig tillbaka. Vi tar igen det senare, okej?
-Var kommer du ifrån? -Är stan så liten?
-Liten nog för att du ska märkas. -Bra.
-Vad vet du om familjen Danvers. -Skummisarna på landet?
De är snygga, men konstiga. Vad vet du om dem?
Bara det jag har hört. De vill sätta reglerna.
-Vilka regler? -Det spelar ingen roll.
Jag är här för att krossa dem.
Vill du följa med mig hem?
-Nej. -Varför inte?
För att du är en slampa.
Var försiktig där ute.
-Jösses! Du skrämde nästan ihjäl mig. -Hej.
Var var vi nånstans?
-Hur var fotosessionen? -Tröttsam. Jag jobbade hela natten.
-Fick du vad du behövde? -Ja, för tillfället.
Det enda jag kunde tänka på var dig.
Dina läppar mot mina.
Dina händer på mina höfter.
Och det här. Vad mina händer kan göra.
För att förverkliga självet, måste vi erkänna vem vi är.
Jung kallade det för "animus" hos män, och "anima" hos kvinnor.
Sidor som vi döljer bakom vår "persona".
Om vi tillämpar teorin på antropologi och mänskligt beteende...
Frågan är inte vad vi döljer, utan varför vi döljer det.
Vilka djupa begär förtränger vi?
Om vi river ner vår persona, lurar då ett monster inom oss?
När han myntade begreppen-
-menade han väl inte monster inom oss själv, professor Danvers?
Vi är djur. Allihop.
Den enda skillnaden mellan människor och andra varelser är vår persona.
Masken som döljer våra begär och allt som är skrämmande inom oss.
-Vad har du på hjärtat? -Det hände nästan framför Philip.
-Men det gjorde väl inte det? -Jag var tvungen att ljuga.
Det var som om hela min kropp gjorde uppror mot mig.
Jag fick skifta i en gränd.
Hur länge väntade du den här gången?
-37 dagar. -Är du galen?
-Det är du som är hjärnskrynklare. -Psykolog.
Erbjudandet står kvar, jaga med mig. Jag saknar flocklivet.
Ta inte det här på fel sätt, Logan.
Jag älskar dig och att du är i stan, men jag vill inte jaga...
...över huvud taget. Det är ingen sällskapslek.
Okej, men du måste planera. En gång i veckan, annars händer det här.
Du skjuter på skiftet tills du förlorar kontrollen.
-Nästa patient är här. -Jag ska gå. Tack.
-Vill du ta en smörgås med dig? -Ja.
Philips prisgala blir åtminstone vargfri i kväll. Hans familj kommer.
Du hade tur som skiftade i går. Det har du kanske inte nästa gång.
Ingen dömer dig om det inte funkar här. Du kan alltid åka hem.
Jag är hemma nu.
Blue!
Vad har du hittat, killen? Fanken...
För fanken, Blue. Vad har du hittat?
Åh, herregud...
Vilken biceps! Eller är det ett lår? Jag måste börja gå på gymmet igen.
Snälla, säg att kakan är äcklig. Fast jag skulle gärna äta den ändå.
-Ät den då. -Jag går på en reningskur.
Jag vet inte ens vad det betyder.
-När fick du den här? -På vår sexmånadersdag.
-Hjälpte inte du honom att välja den? -Nej, min storebror är visst fyndig.
Hur som helst är de perfekta. Galleriet fylls snart av kändisar-
-men dina bilder kommer att stjäla all uppmärksamhet. Du kommer väl?
Vad har du för ursäkt den här gången?
Att fixa ihop mig och din bror var en sak, om än en fantastisk sak.
När jag inte går på dina fester, så är jag med honom.
Och gör honom lycklig.
Okej, om du vill få mig att sluta så har du lyckats!
Jag måste snart gå. Jag ska hämta Becky på flygplatsen.
Är du redo för i kväll? Hela McAdams-klanen på ett ställe.
-Ja, jag har saknat din mamma. -Ljug inte! Vi hjälper dig.
Blue hittade henne. Men han dödade henne inte.
Vad tusan gjorde det här mot dig?
-Se där, självaste Boo Radley. -Börja inte.
De håller sig för sig själv. Jag önskar att fler var som dem.
Kan jag hjälpa er med nåt?
Det är redan för sent, mr Danvers.
-Vad har gjort det där? -Det avgör rättsläkaren.
-Det här var ett djur. -O'Neil, hämta presenningen.
Ingen mer behöver se det här.
Michael Braxton har tydligen hört vargar i era trakter.
Jag jagar inte i Stonehaven, och vet inte vad som rör sig där.
Men vi har också hört vargar.
Om det är ett vargangrepp, måste vi söka av området och er mark.
Självklart. Jag hjälper gärna till.
Tack, professorn.
-Vad är det, Jeremy? -Nån racka har dödat en flicka.
-Jag åker dit och tar hand om det. -Kom hit direkt. Jag kallar hem alla.
-Jag kan hantera det. -Clay, jag vill ha alla här först.
-Alla? -Kom bara hem.
Jag vet inte om det passar. Jag skulle bli huvudkock nu, i dag.
-Du gillar inte köket. -Men jag skulle få skriva menyn.
Vänta ett halvår tills Leo flyttar till Frankrike-
-och bli huvudkock i en restaurang som du älskar.
Du måste inte erövra världen i dag.
RING HEM
Räck mig telefonen, är du snäll.
KOM TILL STONEHAVEN.
Herr och fru Smith, det var ett nöje.
Beställ vad ni vill från rumsservice. Jag måste ge mig av.
ELENA, RING HEM
Tack.
Jag beställde varsin dubbel. Kvällen kan bli lång.
Tack.
Skål för Philip McAdams, marknadsguru extraordinaire.
Skål för dig. Alla behöver en musa. Håll i hatten, här kommer de.
Där är min storebrorsa! Hej, Philip.
-Diane sa inte hur snygg du var! -Du måste vara Becky.
Så stilig du är, brorsan.
-Trevligt att ses igen, Elena. -Kul att ni kom.
Jag går alltid på Philips galor. Än har jag inte missat en enda.
-Roligt att du kunde komma! -Vi hämtar nåt att dricka, mamma.
-Lillsyrran ska gifta sig före mig. -Jag har ett råd: Rym!
-Jag får vara kräsen. Han är min son. -Nej, han är vuxen.
-Han träffade henne på en blindträff. -Ja, som jag hade ordnat.
-Är allt bra? -Ja, men jag har massor att göra.
-Säg till om du behöver hjälp. -Mamma vill sköta allting.
-Du behöver bara hitta en klänning. -Jag tänkte ha på mig den här.
Vad säger jag! Självklart behöver jag nåt nytt.
Jag hjälper dig att leta i morgon.
Skål för alla damerna i mitt liv. Den här kvällen kan inte bli bättre.
-Vi kom så fort vi kunde. -Antonio.
Nick. - Var inte du i Italien?
Det gick fort att flytta flockens tillgångar, så jag åkte till kusten.
-Nick mötte mig på JFK. -Lyxliraren.
-Var är Jeremy? -Därnere.
-Hej, gamle vän. -Hej. Du ser ut att må bra.
-Nick. Jag är glad att du är här. -Kul att se dig.
-Vad vet du? -Det såg ut som en vargattack.
Men jag vädrade inte bara en varg.
Vi har inte haft problem med rackor på åratal.
-Vem står överst på hatlistan? -Jag kände inte igen hans lukt.
En okänd racka dödar på vårt revir. Varför?
Det viktiga är själva attacken.
Nån har brutit mot reglerna och dödat en människa för nöjes skull.
-Vad gör vi? -Jag har kallat hem hela flocken.
-Allihop? -Alla kommer hem. Peter, Logan...
-Elena? -Ja, Elena också.
-Hon har varit borta i ett år. -Peter och Logan får prata med henne.
-Och om hon inte kommer? -Hon är vår spårare. Hon kommer.
Hon kommer.
Priset för bästa reklambyrå går till: "McAdams Creative Solutions".
-Gratulerar. -Tack.
Det här började som en enkel reklamkampanj.
"Skydda din familj". Ett generellt koncept, inget nytt.
Förutom det här: Vi erbjöd täckning för en zombieapokalyps.
Vi sålde ett gammalt koncept till en ny generation.
Vi säljer det som alla vill ha: Familjen. Att skydda de vi älskar.
Jag känner mig hedrad...
...över att kampanjen kammade hem priset åt oss.
Jag vill tacka juryn och min familj.
-Vad är det? -Du skulle ringa Jeremy.
En flicka har dödats av en racka. Jeremy vill ha ett familjemöte.
-Det är inte min familj längre. -Du måste ringa honom.
Du kan åtminstone träffa mig.
Okej. Jag kommer i morgon.
Tror du inte att jag kan lukta honom?
Jag doftar kanske inte rosor, men så illa är det inte.
-Kom hit! Jag har saknat dig. -Kul att se dig också.
-Har du fler överraskningar? -Nej, de andra är i Stonehaven.
Jag skulle med på Neil Youngs turné, men får åka till huset i stället.
Precis! Vi har våra egna liv här. Han tror att vi kan släppa allt.
-Du kan inte lämna dina patienter. -Det är nog ingen tebjudning.
Om den här rackan avslöjar oss, så kan vi glömma våra liv.
-Vem dödade flickan? -Jeremy vet inte. Lukten var okänd.
-Vem är mest förbannad på Clay? -Förutom du?
-Clay är skäl nog att inte åka dit. -En flicka har dödats, Elena.
-Flocken behöver dig. -Mina behov då?
Mitt liv är här. Jag lever ett normalt liv där folk äter brunch.
De mördar inte för sina hemligheter. Jag vill bara vara normal.
Sötnos, den chansen rök för längesen.
Jag kan komma förbi ditt kontor.
-Dörrarna är låsta på söndagar. -Så lägligt.
-Ring på, så öppnar jag. -Nej.
-Du ska dricka öl och se på fotboll. -Inte alls. Jag ska titta på golf.
Kan jag inte övertala dig att stanna medan jag provar klänningar?
Bra försök. Hon är din bästa vän.
Jag älskar mycket med Diane, men inte hennes passion för shopping.
Men du vill göra henne glad, och det är därför jag älskar dig.
-Verkligen? -Ja, just nu i alla fall.
-Du försöker bara övertala mig. -Fungerar det?
Ha så roligt.
Hej. Det står granatäppeljuice i kylen och kokosglass i frysen.
Gud välsigne dig. - Hej. Är du redo?
Min designer-vän hade några stycken, och alla har godkänts av mamma.
Så om den här inte passar...
Okej, den här passar! Vi är klara.
Jaså? Den första klänningen?
Tja... Jag älskar ju faktiskt den.
Om man hittar den man älskar, är det lönlöst att leta vidare.
-Skål för klänningen. -Jag hatar att du är så snygg i den.
-Jag lär inte överglänsa bruden. -Nej, men mig.
-Jag tänker sätta på blondinen. -Du kan ju alltid försöka.
-Men din mamma lär bräcka bruden. -Du skämtar, men det är sant.
-Beställde vi de här? -Herrarna i baren bjuder.
Han ville också ge dig den här.
Skämtar du?
-Låt mig ta hand om det här. -Buss på dem...
-Hej. Du fick mitt meddelande. -Ja.
-Jag är här med min killes syster. -Din kille? Han är en lyckost.
En fråga... Drinkar förstår jag.
Men din rumsnyckel? Trodde du att det skulle fungera?
-Friskt vågat... -Tack, men nej tack.
Bara så där?
Snälla, jag skojade bara!
Elena?
-Mår du bra? -Ja. Kan det här stanna mellan oss?
Jag vill inte snoka, men... Jo, det vill jag! Vad var det?
Ofta finns det bara ett skäl till varför kvinnor kan självförsvar.
Ibland vill man kunna förhindra hemska saker.
Eller förhindra det hemska från att hända igen.
Dåliga familjer lär en att känna igen bra familjer.
-Har du redan glömt min mamma? -Just det...
-Sheriffen. -Mr Danvers. Jag ville uppdatera er.
Dödsfallet var en vargattack.
Eftersom vargjakt är olagligt ber vi folk att hålla ögonen öppna-
-och meddela oss. Vargen har fått smak för blod och måste avlivas.
Vi kan sätta ut fällor.
Fällor och hobbyjägare? En farlig kombination.
-Vi ska se över våra ägor. -Ha en bra dag.
Toppen, skjutglada jägare och en mördarracka. Vi behöver Elena.
-Hej. -Ni skulle väl vara här?
-Vi gick ut och tog en drink. -Jaså, mitt på dagen?
-Borde jag oroa mig? -Behandlingshemmet kan nog vänta.
Är du säker? Ditt beteende påverkar nämligen mig, Elena Michaels.
Jag har nu sex sorters te i köket, och noll sorters öl.
Jag har en sida i sängen och får aldrig äta en hel kyckling själv.
Jag hade ingen aning om hur mycket jag har påverkat ditt liv.
ELENA, RING HEM.
Hem? Var är det?
-Jeremy Danvers tillhör släkten. -Från fosterhemmen?
Nej, min riktiga familj. På sätt och vis... Det är invecklat.
Var tusan fanns de när du skickades runt i systemet?
Jag visste inte att de existerade.
Och de visste inget om mig förrän jag var vuxen.
-Det är alltså ditt hem? -Ja.
Runt sexton mil väster om Syracuse.
-Toronto är mitt hem. Glöm det hela. -De är din familj.
Det är farligt att säga nej till familjen. Ring upp dem.
Okej.
Hallå?
Det är skönt att höra din röst.
Samtalet bröts. De bor mitt ute i ingenstans.
Jag försöker senare.
Det ordnar sig.
Tack.
-Hon la på. -Varför svarade du?
-Hon lämnade oss på grund av dig. -Hon ringer inte tillbaka.
Vilken trevlig överraskning. Du ville ju inte jaga med mig.
Man får faktiskt ändra sig. Jag trodde att du var i Stonehaven.
En patient är hysterisk, så jag kan inte åka förrän i morgon.
Ett möte är ett möte. Vi kan inte ignorera det.
Okej, kom.
Vi åker hem, löser problemet... Sen återvänder vi till våra liv här.
Som om vi vore soldater.
-Vi är en familj. -I vårt fall är det samma sak.
Hördu, jag måste gå.
-Sov du? -En timme som mest.
-Hur är det med ryggen? -Prärievargen gav mig en omgång.
Vad tänker du säga till Rachel?
Det måste låta så allvarligt att hon inte ställer några frågor.
Vår kusin var med om en bilolycka. Mer vet vi inte.
Jag har aldrig behövt förklara mitt förhållande till dig.
Rachel tror att vi är kusiner. Vi är släkt på grund av vad vi är.
-Allting är inte en lögn. -Jag önskar att vi slapp ljuga.
Vi kan ströva fritt där. Inga frågor.
Det är det som är problemet. När jag kommer dit börjar frågorna.
Clay lär grilla mig om året som gått. Jag kan inte berätta om Philip.
Inte utan att riskera Philips liv.
Jag skojar bara. Tror jag.
När prärievargen anföll mig, kom du. Det är så vi hjälper varandra.
Det är därför Jeremy kallar hem dig. Flocken behöver dig.
Om jag vill lämna allting då?
Du är en varulv, Elena. Det kan du aldrig lämna bakom dig.
Jag tar det första tåget.
-Det är det enda rätta. -Ja.
-Hej. -Hade du en plåtning?
Du var borta när jag vaknade.
-Nej. Jag var hos Logan. -Din terapeut?
Logan är inte min terapeut. Han är min kusin.
-Din kusin? -Ja, vårt släktträd är en skog.
Varför sa du inte det från början?
Hör här... Jag gillar inte att prata om min struliga familj.
Men det har skett en bilolycka.
En av mina kusiner är skadad, så jag borde nog åka dit.
De behöver hjälp med barnen.
Jag är ledsen. Åk dit, ta hand om dem.
Tack.
-När du är hemma, vill jag veta allt. -Okej.
VARNING FÖR VARG!
-Taxi? -Ja.
VARG DÖDAR KVINNA Familj kräver skottpeng
Det blir bra här.
-Bor ni där? -Jag gjorde det.
Jag vet vad folk säger om stället. Inget av det skrämmer mig.
Du får vara bättre än så om vi ska fånga en racka.
Jag har saknat dig med.
Älskling?
Jag kan säkert hjälpa dig...